23.976 Ro
UNDEVA, CÂNDVA
Ia spune Richard... Kudos.
Ai găsit ceva esențial și adevărat în această regizare.
- Da ? - Absolut ! Clar, e vorba de Vietnam.
Suferă de existențialism suburban...
Este vorba despre ce vrei tu să fie vorba.
- Richard, ne place piesa. - Mulțumesc.
- Înțelegi asta ? - Foarte bine.
O să vorbesc cu tine mai târziu.
Ai dat lovitura. Ai dat lovitura !
Ea e... Îmi pare rău, dar nu-ți știu numele.
Pam ? Aceasta este Shelley, prietena mea.
Bună. Ce faci ? Eu sunt Richard și mi-e sete.
Atunci o să vorbesc cu tine mai târziu. La revedere.
Uită-te la... Bună, Dan. Ce mai faci ?
Kudos. A fost o piesă frumoasă. Sigur. Absolut.
- Mă tem că nu știu... - Mike Neeley. Chicago Alternative.
Shelley, trebuie să vorbesc cu tipul acesta.
- Ce se întâmplă ? - Asta este pentru tine, de la noi toți.
Shelley ! Mulțumesc. Shelley, uită-te la asta.
Ce se întâmplă aici ? Toată lumea a semnat asta ?
- Da, toți au semnat. - Grozav ! Mulțumesc.
- Unde ai semnat ? - În interior.
Bine, am ceva vești...
în seara asta, a fost un agent în sală și a zis...
...crede că această piesă este bună pentru Broadway.
Da. Știu.
- Să ținem pumnii. - Fii serios. Hai să mâncăm o prăjitură.
Penelope, grozav !
Bine. Acum, cred că lucrul care se cuvine să-l facem este...
Ce să facem ? Lasă-mă să mă ocup eu de asta.
Cred că nu trebuie să tăiem tortul, am păstrat asta pentru mai târziu.
Întoarce-te la mine.
Cine era ?
- N-am văzut-o în viața mea ! - Ce ți-a dat ?
- O, Doamne ! - O, Doamne !
Asta e o petrecere sau ce ? Hai să mâncăm o prăjitură !
Cum a fost piesa ? Ți-a plăcut ?
Te simți bine ?
PREA MULTĂ PRIMĂVARĂ de Richard Collier
CHICAGO 8 ani mai târziu
- Aha ! - Aha, ce ?
- Aha, unde pleci ? - Plec într-o călătorie.
- Unde ? - Habar n-am.
- Ce se întâmplă cu piesa ? - Ei bine, nu e gata.
- Bine. Când va fi gata ? - Nu știu.
O, Doamne ! Richard, sunt oameni care așteaptă piesa asta.
- Ea merge cu tine ? - Nu, nu cred.
Ne-am despărțit.
White Sox" joacă acasă diseară...
...în Comiskey Park împotriva celor de la Yankees...
... Cubs a început înotul pe coasta de vest...
- Cât timp veți sta aici ? - Doar în noaptea asta.
Bine. Dacă vreți să semnați aici, domnule.
Sigur.
Arthur, 313, te rog.
- Să aveți o ședere plăcută. - Mulțumesc mult.
Mulțumesc.
Sunteți aici pentru prima oară, domnule... ?
Collier. Da. Din anumite motive, niciodată n-am găsit timp să vin aici.
- Mereu am auzit ce frumos a fost. - Când a fost asta ?
Acum opt ani. Am fost student la Millfield College.
Da ? Studenții vin și acum aici la restaurant...
...și în camere...
Mi se pare că a fost un bal de absolvire aici...
în... '47, nu-i așa ?
Da ? Sunteți aici de așa de mult timp ?
Sunt aici din 1910.
- 1910 ? - Da, da.
Am venit aici cu părinții când aveam 5 ani.
Tatăl meu era recepționer.
Obișnuiam să-l enervez jucându-mă cu mingea prin hol.
Se supăra așa de tare câteodată, încât mă mir că am ajuns la 6 ani.
Trei, George.
Aveți o priveliște drăguță aici.
Minunat.
Ia să vedem...
- Poftim. - Mulțumesc, domnule Collier.
Dacă pot face ceva pentru dumneavoastră să mă anunțați.
Mă cheamă Arthur și locuiesc în căsuța din spatele hotelului.
Bine. Mulțumesc mult. Ne mai vedem, Arthur.
Ne-am mai întâlnit vreodată ?
- Ne-am mai... - Nu, nu. Nu cred.
- Nu, nu sigur nu.
- Un sejur plăcut, domnule Collier. - Mulțumesc!
- Domnule ? - Da. Când deschideți ?
- În aproximativ 40 minute, domnule. - 40 de minute ?
Da, domnule.
Muzeul de istorie al Hotelului
Arthur. Salut !
Da, Domnule Collier ?
Arthur, știi în muzeul de istorie...
...e o fotografie. O femeie tânără...
- Plăcuța cu numele lipsește. - Da, este Elise McKenna.
A fost o actriță faimoasă la vremea ei.
A jucat într-o piesă în teatrul hotelului.
Scuză-mă... Ziceai că era un teatru aici ?
Jos, lângă lac.
Sigur ? Când s-a jucat această piesă ?
Oh... În 1912.
1912 ?
Hei, Arthur !
Arthur, hei. Ascultă.
Ia-mi bagajul și duc-l înapoi în cameră. Grozav. Mulțumesc mult.
Și poți să-mi spui unde este cea mai apropiată bibliotecă ?
În oraș, chiar după biserică.
Grozav. Ai grijă la mână. Mulțumesc. Magnific !
Mulțumesc mult !
Pe curând, Arthur !
Da.
Da !
O, Doamne!
"Una dintre cele mai venerate actrițe de pe scena americană...
... pentru mulți ani, a fost cea mai mare atracție în teatre."
"Sub îndrumarea managerului ei, William Fawcett Robinson...
...Elise McKenna a fost prima actriță americană
care și-a creat o aură de mister în ochii publicului."
"Nu a mai fost văzută în public în ultimii ani,
aparent fără o viață în afara scenei,
chintesența perfectă a izolării."
Scuzați-mă. Aveți ceva biografii teatrale...
care nu se găsesc în rafturile de cărți și reviste rare ?
Da, avem niște reviste,
dar sunt în spate și trebuie să le găsesc și
Puteți face asta pentru mine, vă rog ?
- Păi... bine. - Mulțumesc. Sunt în spate.
- Bine. - Grozav !
Poftim.
Mulțumesc.
Elise McKenna. Aceasta este ultima sa fotografie.
- Da ? - Bună. D-ra Roberts ?
- Da. - Bună. Mă numesc Richard Collier și...
tocmai am citit cartea dvs. despre actrițe americane celebre...
și mi-a plăcut foarte mult.
Și ce anume doriți ?
Informații despre Elise McKenna.
Ce fel de informații ?
Sunt scriitor și mă gândeam să scriu o piesă bazată pe viața ei
și, desigur, trebuie să vorbesc... - Îmi pare rău.
Doamnă, vă rog !
Vă rog, nu.
Nu e pentru o piesă... D-ră Roberts,
este ceva personal.
Nu înțeleg.
De unde aveți ăsta ?
Ea mi l-a dat, doamnă.
La premiera unei piese pe care am scris-o...
... la Millfield College acum 8 ani.
Era foarte prețios pentru ea.
Niciodată... Niciodată nu îl lăsa din mână.
A dispărut în noaptea în care a murit.
A murit în noaptea aceea ?
Nu vreți să intrați, vă rog ?
Mulțumesc.
Am câteva lucruri pe care le-am păstrat pentru colecția teatrului.
Acesta a fost un costum dintr-o piesă în care a jucat.
D-ră Roberts,
cum era ea ?
Când am cunoscut-o era bună și amabilă, dar...
era așa de închisă în sine,
parcă avea sufletul gol.
Da, dar nu a fost dintotdeauna așa, nu ?
O, nu. Chiar de loc.
Cei care au cunoscut-o când era tânără
spuneau că era spontană și strălucitoare și plină de veselie.
Puternică. Hotărâtă. Nicidecum așa cum a fost mai târziu.
- Ce a făcut-o să se schimbe ? - Nu știu, dar...
...schimbarea a avut loc prin 1912.
După ce a jucat într-o piesă, la Grand Hotel.
Acesta era managerul ei, William Robinson.
Era chiar așa de ciudat așa cum ați scris în carte ?
Era ceva ciudat în relația lor.
Ia te uită la asta!
- Pot să... ? - Bineînțeles.
Este incredibil !
Acest tip, Finney, mi-a fost profesor de filozofie la Millfield.
- Adevărat ? - Da.
Citea încontinuu cartea asta.
CĂLĂTORIA ÎN TIMP
Ea a comandat macheta asta.
Ce este ?
Este piesa mea preferată.
Nu înțeleg ce se întâmplă.
- D-le dr. Finney ? - Va trebui să mă însoțești, tinere.
Am o altă oră. Cum te numești ?
- Collier, domnule. Richard Collier. - Student ?
Da, am fost. Acum 9 ani.
Știu că țin cursuri interesante, dar 9 ani ?
- Cu ce pot să te ajut ? - Am o întrebare să vă pun, domnule.
- Spune ! - E posibilă călătoria în timp ?
Asta da întrebare.
O să-ți povestesc ceva...
...Richard, nu ? - Da, domnule.
Eram în Veneția...
în 1971.
Am stat la un foarte vechi hotel.
Foarte vechi.
Construcția, mobila, toate.
Atmosfera era arhaică, dacă mă-nțelegi?
Și în camera mea, m-am simțit ca și cum aș fi fost
cu un secol înainte de 1971.
- Înțelegi ? - Da, domnule.
Deci, cu alte cuvinte și locația este foarte importantă.
Nu foarte importantă, dar esențială.
Restul e aici.
Într-o după amiază,
stăteam întins în pat.
Tot ce mă înconjura făcea parte din trecut,
până și sunetele pe care le auzeam.
Și m-am gândit atunci la o noțiune.
M-am întrebat, ce-ar fi
să-mi hipnotizez mintea ?
Să-mi sugerez că nu suntem în 1971,
ci în 1571.
Am închis ochii...
și am început să-mi sugestionez creierul.
E august, în 1571
și sunt la Hotel Del Vecchio.
Și mi-am repetat fiecare detaliu
iarăși și iarăși,
mereu și mereu.
Și ?
Păi...
N-o să știu niciodată, Richard.
N-am mai încercat niciodată.
Și nu sunt sigur că vreau să mai încerc.
M-am simțit complet epuizat după aceea.
Și dacă s-a întâmplat cu adevărat...
am fost acolo o fracțiune de secundă, ține minte.
- O scăpărare. - Da, domnule, înțeleg, dar...
...ați fost acolo.
Așa am crezut și eu.
N-a fost perfect, îți garantez.
Dar cum putea să fie altfel ?
Erau obiecte în jurul meu care îmi aminteau de prezent...
...și știam că erau acolo.
Dacă ar fi să încerc din nou...
și crede-mă că nu am o astfel de intenție.
Dar dacă aș încerca
m-aș disocia complet de prezent.
Aș îndepărta tot ce mi-ar aduce aminte de prezent.
Apoi, cine știe ?
Scuze.
- Bună. - Bună, ce mai faci ?
Aveți monezi din 1912 ? Vreau să spun, exact din 1912.
Asta e.
Foarte bine...
Nu e chiar rău.
Arată chiar bine.
Bună seara, d-ră McKenna! Nu mă cunoașteți, dar mă veți cunoaște.
Bună seara, d-ră McKenna.
Nu mă cunoașteți,
dar mă veți cunoaște.
Bine.
Este 27 iunie 1912.
Stai în pat
la Grand Hotel
și este 6:00 PM în ziua de 27 iunie 1912.
Mintea ta acceptă asta, necondiționat.
Este 6:00 PM în ziua de 27 iunie 1912.
Elise McKenna se află în hotel chiar în acest moment.
Managerul ei, William Fawcett Robinson...
este în hotel chiar în acest moment.
Acum, în acest moment, aici.
Elise McKenna și cu tine... - Dumnezeule, ce prostie !
- Nu-i prea inteligent. ...împreună la Grand Hotel diseară,
în 27 iunie 1912.
6:00 PM, pe 27 iunie 1912.
Elise McKenna și cu tine. - La revedere !
Elise McKenna, acum, în acest hotel.
Ea și trupa de actori, care sunt în acest hotel, în acest moment...
... chiar și tu stai întins în pat la Grand Hotel în 27 iunie 1912.
6:00 PM în ziua de 27 iunie 1912.
Scena este pregătită pentru piesa lor de mâine seară.
Mintea ta
acceptă asta, necondiționat.
Este 6:00 PM în ziua de 27 iunie 1912.
Ai călătorit în timp.
Curând, vei deschide ochii...
și vei ieși pe hol,
vei coborî scările și o vei găsi pe Elise McKenna.
Ea este în hotel chiar în acest moment.
La naiba !
Nu e nici o îndoială în mintea ta.
- Acum, acum, acum. Este 6:00 PM în ziua de 27 iunie 1912.
Ceea ce gândești va deveni lumea ta.
Mintea ta acceptă, este 27 iunie 1912.
Trebuie să se întâmple !
Știi asta ! O știi.
Trebuie să se întâmple !
Nu e nici o îndoială.
O știi.
Trebuie să se întâmple !
Relaxează-te.
Acceptă.
Relaxează-te... și acceptă.
Taci !
- Da. Nu e rău ! - Grozav.
Uită-te picturile astea!
Cred că sunt vechi de 100 de ani, nu ?
Nu sunt drăguțe ?
Ce loc, nu ?
- Îți plac astea ? - Sunt frumoase.
- Sunt ale tale. - Cred că sunt din cristal.
- Crezi ? - Da, trebuie să fie.
- Uită-te la restul lucrurilor. - Trebuie să fie.
GRAND HOTEL Registrul oaspeților
Uită-te aici. O pictură originală.
Da, dar uită-te ce frumoasă este.
Arthur !
Arthur ? Arthur ?
Arthur ?
Arthur ! Haide, trezește-te !
Bună! Arthur, îmi pare foarte rău că te trezesc așa, dar...
ești singurul care mă poate ajuta.
Ascultă. Știi obiectele din muzeu.
De unde provin ?
Există vreun depozit sau așa ceva ?
Arthur, te rog. De unde provin acele obiecte ?
Din... mansardă, domnule Collier.
Haide.
Hai să începem.
12 !
McKenna.
Da.
Am fost acolo. Am fost acolo.
Este 6:00 PM în ziua de 27 iunie 1912.
Nu e nici o îndoială în mintea ta.
Este 6:00 PM... - Sigur.
Camera 416... camera 416.
9:18... mâine dimineață.
9:18... 9:18... mâine dimineață.
Crede.
Crede...
1912, 1912, 1912.
1912, 1912.
Am făcut-o.
Oo... Frate !
Am făcut-o !
Maude !
M-am întors !
- Ești gata ? - Nu.
Nu știu de ce te porți așa.
Într-adevăr ! Bănuiesc că nu știi.
Și eu ce trebuie să fac la această remarcă ?
Ce dorești, Rollo. Ce dorești.
O să avem această discuție exasperantă...
...de fiecare dată când observ existența unei alte femei ?
Observi existența ?
Asta cu greu descrie totala ta absorbire în aprecierea fiecărui centimetru din ea.
"Totală absorbire"... - Nu mă mai iubești.
- O, Maude. - O, Doamne !
- Vreau să mă întind pentru o clipă. - E o idee bună.
Bună idee !
Te previn. M-am săturat de această ciorovăială constantă.
Așa zici tot timpul: "Nu discut despre asta".
Ăsta e răspunsul tău la toate.
Dacă n-o să-ți revii
o să plec fără tine.
Scuzați-mă. Ați văzut pe cineva care încerca să intre aici ?
Da ! Un tânăr. A fugit pe acolo.
Ar trebui să reclam asta.
Într-adevăr, domnule.
Aș fi reclamat chiar eu, dacă aș fi știut că...
Bună ziua, d-ră McKenna. Nu mă cunoașteți.
Bună ziua. d-ră McKenna.
Bună ziua, d-ră McKenna. Am venit de peste 68 de ani...
Pot să vă vorbesc ?
- Da ? - Da, domnule ?
Este d-ra McKenna aici ?
Nu. Mă tem că nu este.
Puteți să-mi spuneți unde este ?
Îmi pare rău, n-am nici o idee, domnule.
Prima lovitură.
O, îmi cer scuze.
Ieșiți ?
Nu aici, Arthur.
- Tu ești Arthur ? - Da, domnule.
Poftim.
Arthur ! Nu înăuntru.
Elise McKenna în ÎNȚELEPCIUNEA INIMII Vineri, 28 iunie 1912, ora 20:30.
Îmi pare rău.
Trebuie să o am !
Nu cât trăiesc eu, n-o s-o ai !
Cum dorești.
Îți garantez... satisfacția !
Să plecăm la două ore după spectacol ?
- E imposibil, acest om e nebun. - Așa dorește.
- Îl știi pe Robinson. - M-aș ruga la Dumnezeu să nu-l cunosc.
În regulă. Dacă e așa de grăbit să ne scoată de aici, lasă-l să ne ajute să distrugem scena.
Ce?
Scuze. Ați văzut-o pe d-ra McKenna ?
Ai un mesaj pentru ea ? Lasă-mi-l mie și o să i-l dau de îndată ce sosește.
Cât despre prețiosul domn Robinson...
- Doamnă ! Nu vreau să te uiți aici. - Da, dar eu vreau.
Și nu te vei căsători cu ea.
- Și zic, trebuie să o am. - Nu cât trăiesc eu, n-o s-o ai.
Renunță, Cecily.
- Nu e dreptul tău să vorbești. - Terminați !
Oameni buni este o comedie, nu e "Regele Lear".
Hai să nu îngropăm dramaturgul înainte de vreme.
Scuzați-mă !
Îmi pare rău că vă deranjez.
Mă întrebam dacă știți unde este d-ra McKenna ?
Foarte bine, foarte bine. Să reluăm.
De la început.
De la început, Madeline.
Pot să vă vorbesc, vă rog, d-ră McKenna ? Pot să...
Pot să vorbesc cu...
D-ra McKenna, eu... Nu, nu.
Elise. Pot să...
Băiete.....
D-ră McKenna... Bună ziua, d-ră McKenna ?
- Eu sunt... - Confuz, dragule ?
Ce s-a întâmplat ?
N-ai mai văzut o actriță în desuuri ?
O căutam pe d-ra McKenna.
- Probabil că se plimbă pe malul lacului, dragule.
- Mulțumesc.
- Fii atent, fiule. - Scuzați-mă.
Tu ești ?
Da.
- Te simți bine ? - Da, da. Foarte bine.
- Îmi pare rău dacă te-am speriat. - O, nu.
- Eu cred că da. - Te duc la cină acum.
Pot să vorbesc cu tine, te rog ?
Ceva probleme ?
Cine era acest tânăr ?
Habar n-am.
- S-a prezentat ? - N-a avut timp.
- Făceai conversație, McKenna. - Nu.
Ei, nu chiar.
Nu, nu trebuie să te uiți înapoi. Ne urmărește.
Mergi mai departe. Te ajung din urmă.
- Ești oaspete aici, domnule ? - Tu ești Robinson.
Ești oaspete în acest hotel ?
Da, sunt.
Atunci o să te rog să n-o mai superi pe d-ra McKenna în viitor.
Dacă nu, o să pun să te dea afară.
Ce i-ai spus ?
Ce le spun tuturor celor de teapa lui.
Rochia ta din actul 2.
Nu prea îmi place, să știi.
Va trebui refăcută.
O să discut cu Maria mai târziu.
Bună dimineața. Rezervare pentru 4 persoane, Woods.
Woods... da. Domnule pentru ce oră a fost făcută rezervarea ?
Domnule, vă pot ajuta cu ceva ?
Iau cina cu d-ra McKenna. Mulțumesc.
- Bună seara. - Ce faceți, domnule ?
Ți-am spus eu că trebuia să plecăm la "Poughpeepskie".
- Poughkeepsie. - "Poughpeepskie".
Și ți-am spus că nu vreau să mai discut despre asta.
Nu e vorba deloc de replici... Dacă acești actori ar vrea...
Nu e blegul ăla care credea că poate juca Hamlet în stagiunea trecută?
- Dragul meu, ne întâlnim iar ! - Da, bună.
Admir oamenii care n-au nici o prejudecată privind moda.
- Poftim ? - Costumul tău !
N-am mai văzut așa un costum de vreo 10 ani.
- 10 ani ? - Da.
Tot o mai cauți pe d-ra McKenna ?
- Da. De fapt... - Acolo !
- Mulțumesc. - A bientot !
Ce crezi că faci ?
Dansez cu tine.
Dar nici măcar nu ne cunoaștem.
- Eu știu totul despre tine. - Da, sunt sigură.
Ce vrei să spui ?
- Dacă vrei să mă scuzi... - Nu, nu n-ai înțeles.
- Cred că da. - Nu, nu, te rog, nu pleca.
N-ai idee de cât de departe am venit ca să fiu cu tine.
Nu trebuie să te temi de mine.
Acest om este un intrus.
Vrei să fii amabil să-l poftești afară ?
Dacă doriți, domnule.
Un moment.
Merg și eu cu el.
McKenna...
Ești sigură că asta vrei ?
Nu-ți face griji, William. Mă întorc imediat.
Mulțumesc mult... Mi-a fost așa de rușine...
- Numele, te rog ? - Richard Collier.
- Unde locuiești ? - Chicago.
- Ocupația ? - Scriitor.
Scriitor...
Da, dar nu sunt aici din cauza asta.
- Și spui că știi totul despre mine. - Păi, da...
Dar e absurd. Nu poți ști totul despre mine.
Nu ne-am mai întâlnit. Îmi ești complet necunoscut.
Dar acolo...
de ce ai spus, "Tu ești" ?
Nu trebuie să-ți răspund la asta.
Știu că nu trebuie.
Aș vrea să poți totuși.
Ce e cu el ?
Doar are grijă de mine, cum a avut întotdeauna.
De ce ? Par periculos ?
Așteaptă, așteaptă.
Când pot să te mai văd ?
Nu știu.
Păstrează linia, Marie. Păstrează suplețea liniei.
Și să fie gata pentru mâine dimineață.
O să mă străduiesc.
Zâmbești, McKenna ?
Se pare.
Frumos tânăr. Dacă ar avea și maniere...
- O să fiu cu ochii pe el. - Sunt sigură.
El este acela, William ?
El este ?
Numai tu poți să fi sigură.
Acum...
piesa de mâine seară.
Ține minte. Stai în fața lor.
Păstrează misterul. Întotdeauna misterul.
- "Exces controlat". - "Exces controlat".
Somn ușor, McKenna.
Bine.
Cine este ?
Richard Collier.
Bună dimineața.
Ai dormit bine ?
- Minunat. - Îmi pare rău.
Nici eu.
Eu am ațipit pe-o canapea pe terasă, așa că...
Nu ai nici măcar o cameră ?
Da, o să mă cazez la ora 9:18. Camera 416.
Vreau să zic, nu vrei să luăm micul dejun ?
La 6 dimineața ?
A, bine. Mai târziu ?
Nu iau micul dejun în zilele când am spectacol.
Nu. Sigur că nu.
- Prânzul ? - D-le Collier !
Nu, nu, nu. Nu dl. Collier !
- Nu e acesta numele tău ? - Ba da, acesta-i numele, dar...
- Șșșt! - Ce e?
Marie. Doarme în camera alăturată.
- Marie ? - Camerista.
Îmi pare rău.
Da... bineînțeles că numele meu este Collier,
dar speram să-mi spui pe numele mic, Richard.
- De ce ar trebui ? - Nu știu.
Sper doar să vrei.
Când pot să te mai văd azi ?
Repet toată ziua.
- Toată ziua ? E o nebunie ! Nu poți... - Șșșt! Să n-o trezești.
Vrei să te plimbi cu mine ? Măcar atât poți să faci ?
Nu pot.
Tânără doamnă, dacă n-o să te plimbi cu mine, o să înnebunesc !
Garantat nebun și o să fac lucruri nebunești.
Plimbă-te cu mine. Te rog.
Spune: "Richard" - adică eu - "Mulțumesc."
"Mi-ar face plăcere să merg cu tine, să te cunosc,
să nu-mi fie teamă de tine și să rezolvăm totul."
Spune: "Da".
Da.
La ora 1.
În fața hotelului.
E nebună după mine.
Te pot convinge să mănânci cu mine ?
De unde ești, Collier ?
Din Chicago. Și dumneavoastră ?
Mi-a fost dat să înțeleg că ești scriitor.
Ați înțeles bine.
Nici o îndoială că visezi s-o vezi pe d-ra McKenna...
într-una dintre "piesele" tale.
Am folosit pluralul. Sper că ai scris mai multe !?
Și le-am și produs.
- Da ? - Mm-hmm.
Sunt la curent cu ultimele apariții
pe scena americană în ultimii 10 ani.
- Poate am văzut vreuna ? - Nu, mă îndoiesc.
Și eu la fel de mult
că o s-o vezi pe McKenna jucând în vreuna dintre piesele tale.
De asta credeți că sunt aici, nu ?
De ce ești aici ?
E vorba de bani ?
Nu cred că sunteți convins nici de asta.
Există legi, Collier.
Te previn. Nu voi ezita să fac apel la ele.
O, da ? Cu ce acuzație ?
- Am terminat discuția, domnule. - Nu.
Ba da. Poți fi sigur de asta.
- Bună ziua, domnule. - Bună ziua.
Scuzați-mă. Arthur !
Iertați-mă din nou, domnule.
- Îmi pare rău, domnule. - Nu-i nimic.
Aș dori o cameră, vă rog.
Nu aveți una ?
Am sosit azi noapte și am stat la un prieten.
Aveți o cameră, domnule ?
Oh... da, da.
Mulțumesc.
Cu un pat, 3 dolari pe zi.
Separat utilizarea băii.
Vreți să semnați în registru, domnule ?
Scuzați-mă.
Îmi pare rău, sigur asta e camera ?
Camera ? Nu înțeleg.
O, îmi pare rău, d-le Biehl. Această cameră e rezervată.
Am uitat să pun o notiță în dreptul ei.
Îmi pare rău.
Bine.
- Trebuie să semnez ? - Vreți, vă rog ?
Scuzați-mă.
Lăsați-mă să termin asta pentru dumneavoastră.
Grand Hotel.
9:18.
Mulțumesc, domnule.
- Bingo ! - Mă scuzați ?
Oh... Nimic.
În ce cameră aveți bagajele ?
Nici o problemă. Le iau singur mai târziu.
Mulțumesc mult.
Ne mai vedem, Arthur.
- 'neața. - 'neața.
Uimitor.
- Bună ! - Bună !
- Arăți minunat. - Mulțumesc.
- Mergem ? - Sigur.
Scuze, am întârziat. Complicații.
- Ce ai pățit la față ? - M-am ras.
Lama cea nouă nu era prea ascuțită.
Nu vreau sa-mi imaginez cum ai arăta dacă lama era mai ascuțită.
O, nu. Nu pot să cred !
Trebuie să cred. E ca un buldog.
Vrei să vorbesc cu el ?
N-ai rezolva nimic.
Cred că știu ce o să fac.
Hei, așteaptă-mă!
Domnule Collier,
nu e ușor să fii o actriță de succes.
De-a lungul anilor, eu
am considerat necesar să mă protejez.
Înțelege, te rog înțelege...
că sunt acum cu tine,
deși ne-am cunoscut doar aseară.
De ce ai spus "Tu ești ?"
Așteptam...
Pe mine ?
Pe cineva.
Pe cine ?
Spune-mi.
- Cred că o să râzi. - De ce ? E amuzant ?
Într-un fel.
William mi-a spus că vei veni.
- Robinson ? - Da.
Știa, cumva.
Chiar știa.
Știe o groază de lucruri înainte de a se întâmpla.
Cariera mea...
Mi-a spus că...
într-o zi voi cunoaște un bărbat care...
îmi va schimba viața.
Ți-a spus că trebuie să te temi de acel bărbat ?
Da.
Și...
ce crezi acum ? Crezi...
crezi asta ?
Nu.
Sigur că nu.
Ce frumos !
Ce cânți ?
Este din Rapsodia de Rachmaninoff.
L-am văzut cu filarmonica o dată.
Îmi place muzica lui, dar n-am mai auzit această piesă.
Adevărat ?
O să i te prezint, odată.
Scuze, am ținut trăsura prea mult. Mulțumesc.
Vezi fața băiatului ?
Or să ne spânzure pentru furt de cai.
Scoate-ți limba.
- Ce ? - Scoate-ți limba !
De ce ?
O, nu.
Cel mai neobișnuit moment din viața mea, d-le Collier.
Cred că o să supraviețuiești, d-ră McKenna.
Cât e ceasul ?
4:30.
- Trebuie să ne întoarcem. - Trebuie ?
- Nu mai poți rămâne ? - Nu, trebuie să mă odihnesc un pic.
- Piesa ! - Piesa.
E minunat.
De unde ai ăsta ?
Mi-a fost dăruit.
Bine, mergem ?
Deci... Când pleacă trupa ?
Diseară.
Unde plecați ?
La Denver.
Mulțumesc pentru o după-amiază foarte plăcută.
Nu mai putem vorbi ?
- Chiar trebuie să mă odihnesc un pic. - Te rog.
Bine atunci, doar pentru un moment.
Despre ce vroiai să mai vorbim ?
Nu.
O, Doamne.
Ce se întâmplă ?
McKenna ?
Intră.
Cred că ar fi mai bine să pleci.
Ai așteptat în tot acest timp să ne întoarcem ?
- N-avem timp de discuții... - Ai așteptat ?
Da ! Te surprinde ?
Relațiile noastre sunt strict de afaceri.
Strict de afaceri ?
M-am angajat să lucrez cu tine ca actriță, d-le Robinson.
Nu ca un ștergător de ghete. Nu încerca să-ți ștergi pantofii cu mine !
Richard...
O să las un bilet pentru tine la intrarea în teatru.
"Exces controlat", McKenna ?
La revedere.
- Bună ziua, domnișoară. - Nu e bună deloc.
Chiar rea.
- Nu mai cobor încă o dată. - Ce s-a întâmplat, domnișoară ?
Tocmai am luat prânzul...
cu bărbatul cu care tatăl meu e hotărât să mă căsătorească.
- Bancherul Harwell. - Bancherul Harwell, da.
Cu tot cu cei 67 de ani,
un metru jumate înălțime și o sută de kilograme ale lui !
Are bani, domnișoară.
Și nu uită să spună asta tuturor.
Mă mir că vrea să se căsătorească.
Are o căsnicie așa de fericită cu averea lui...
Poate n-o să fie așa de rău, domnișoară.
Trebuie să vă placă ceva la el.
Da ! Absența lui.
Bărbatul visurilor mele e ca o nălucă acum !
Și ce bărbat e acela ?
Cel pe care mi l-am creat în minte.
Genul de om...
la care fiecare femeie visează...
în adâncul inimii ei.
Aproape că-l văd în fața mea.
Ce i-aș spune?
"Dacă ai fi cu adevărat aici"...
"Iartă-mă".
"N-am mai cunoscut acest sentiment"...
"Am trăit fără el toată viața mea".
"E de mirare că nu te-am recunoscut"?
"Tu mi l-ai
adus pentru prima oară".
"E vreo cale să...
să-ți spun cum s-a schimbat viața mea"?
"Vreo cale să-ți spun ce
farmec mi-ai dăruit"?
"Sunt așa de multe de spus,
nu găsesc alte cuvinte
în afară de:
te iubesc.
Așa i-aș spune
dacă ar fi cu adevărat aici.
Pentru numele lui Dumnezeu, ce faci ?
- Nimic. - Nimic ?
Rescrii prima scenă în întregime ?
- O să aduc acțiunea pe făgașul ei. - Elise, poți să aștepți un moment ?
Trebuie să facem acea fotografie.
Foarte bine. Un moment, să mă schimb.
Repede !
Și puțină prestanță...
Da, da. Da, foarte drăguță ! Foarte drăguță.
Doar un moment. Gata.
Să focalizăm pe acea minunată...
Da, da, da ! Acum punem placa fotografică.
Un moment. Acum.
Un zâmbet, te rog.
Nu, nu chiar. Ar trebui să te gândești la ceva vesel și strălucitor.
Da, asta era. Asta e. Stai așa.
- Perfect ! - Absolut perfect.
Și zic, trebuie să o am !
Nu cât trăiesc eu, n-o s-o ai.
Domnule Collier ?
Eu sunt cel care o iubește !
Pentru dvs.
Nici tu !
Îi pot oferi toate plăcerile vieții
mai degrabă decât o viață plăcută.
«Domnule, trebuie să-ți vorbesc imediat. E o problemă de viață și de moarte.
Te aștept în foișorul din spatele teatrului. J.W. Robinson»
Ai idee de câți ani...
sunt cu Domnișoara McKenna ?
Din martie 1903.
Martie 1903.
E corect.
Avea 16 ani atunci.
Era acolo...
pe scena aceea murdară...
în acea piesă patetică.
Strălucind toată.
Mi-a luat doar câteva secunde să realizez...
exact ce trebuie să devină.
Doamna Robinson ?
Tu chiar crezi
că am crescut-o,
îngrijit-o, modelat-o
învățat-o în toți anii aceștia
să devină doar o soție ?
Atunci, ce ?
O STEA.
Numai cineva...
cu limitele vârstei tale
poate crede că întreaga mea pasiune pentru această femeie
nu e decât fizică !
Ești incapabil să înțelegi
că fiecare moleculă din ea
este menită să o facă cea mai mare
actriță a generației sale ?
Vă datorez scuze.
Poftim ?
Vă înțeleg acum.
Aveți cele mai bune intenții pentru ea.
- Iar tu... - Și eu la fel.
Sigur, va continua să joace,
va continua să crească
și va deveni tot ce vă doriți ca ea să fie.
- Cu tine alături ? - Da.
Cu mine alături.
Niciodată !
Dumnezeule !
Chiar credeți că vă aparține ?
Collier...
Știu cine ești.
De când ai venit aici.
Am știut de la început.
Ai venit s-o distrugi.
Dumnezeule, nu sunteți în toate mințile.
- Gata. - Gata ?
- O singură ieșire la scenă ? - Audiența va fi furioasă !
- Marie, l-ai găsit ? - Nu, d-ră McKenna.
- Ai încercat în camera lui ? - Nu era acolo !
- Ce spun cei de la recepție ? - Nu l-au văzut nici ei.
- N-a lăsat vreun mesaj ? - Nu, îmi pare rău.
N-are nici un sens....
Ce putea să i se întâmple ?
Marie !
Marie, ajută-mă să mă schimb, repede.
Așteaptă, Marie.
Mulțumesc, Marie.
Performanța ta din actul întâi, eu...
...trebuie să spun...
...a fost ceva excentric.
Unde e ? Ce i-ai făcut ?
Nu i-am făcut nimic McKenna.
Dl. Collier a plecat.
- Asta-i tot. - Ce vrei să spui ?
A plecat...
din hotel...
și din viața ta.
Nu te cred.
Trebuie să recunosc.
Era mai fermecător decât...
alții pe care i-am întâlnit în trecut...
tu și eu.
Puțin mai sincer, totuși.
Deci e cel de care mi-ai vorbit ?
Nu.
Te-ai înșelat asupra lui, nu-i așa ?
Tu te-ai înșelat.
Îl iubesc...
și mă va face foarte fericită.
Înțelegi ?
Îl iubesc.
Ce mai contează acum, a plecat !
Îl voi găsi, William.
Să nu îndrăznești să mă oprești.
Acum, scuză-mă, trebuie să mă îmbrac.
Sigur.
Pot să-ți reamintesc
că plecăm într-o oră ?
Mulțumesc.
Elise !
Elise ?
Domnule ?
Sunteți bine ?
- Trupa... a plecat ? - Trupa ?
Cei care au jucat piesa aseară. Unde sunt ? Au plecat ?
Au plecat imediat ce au împachetat, domnule.
O, haide, Arthur. O să întârziem.
Richard !
- Ești bine ? - Da.
- Credeam că te-am pierdut. - Niciodată.
Niciodată, niciodată, niciodată !
Te vei căsători cu mine, nu-i așa ?
- Scuze. - Nu ?
Sigur.
Râdeam doar de faptul cum m-ai întrebat, asta-i tot.
- Pentru o clipă... - Ce ?
Am crezut că ai o soție și copii pe undeva.
O, Elise...
Aș vrea să fiu totul pentru tine.
Ești !
Spune-mi despre tine, iubitul meu...
- Ei... - Ce fel de piese scrii ?
Sunt piese și pentru mine ?
- Aș putea... - Aș vrea să joc în piesele tale.
Asta dacă o să mai joc vreodată după seara trecută.
- Vei juca. - O, Richard !
Piese bune.
- Ce ? - Scriu piese bune.
Nu te las niciodată să răspunzi ?
- Nu. - Scuze.
Cât crezi că e ceasul ?
Nu știu. Nu-mi pasă.
Te iubesc.
O, nu te uita... Bine.
- E 5. - Chiar ?
Nu mi-e somn, ție?
Nu.
Primul lucru pe care o să-l fac pentru tine...
L-ai făcut deja.
- Al doilea lucru, atunci. - Ce ?
Să-ți cumpăr un costum nou.
Nu înțeleg. Se pare că nimănui nu-i place costumul meu.
- Poți să-i condamni ? - Stai puțin.
Dar, costumul meu e fermecător.
Ăsta ce are ? Și ce dacă e vechi de 10 ani ?
- De cel puțin 15. - 15 ?
Cred că este fabulos.
Ia să vedem...
E un costum grozav și e păstrat foarte bine.
Mânecile sunt la fix.
Asta e foarte bine, fiindcă mâinile mele au peste 2 metri lungime.
Și are buzunare peste tot. Pot să scot și un iepure de aici.
Asta e partea cea mai tare. Ăsta e un compartiment special pentru monede...
Richard ?
Richard !
Richard ! Richard !
Richard !
Cum e traficul ?
Condițiile de circulație sunt bune...
Și chiar la aeroportul Kennedy. La Jackson a avut loc un accident
chiar în mijlocul autostrăzii.
Traficul dinspre Ohio spre Jackson este susținut...
Nu. Nu, nu.
Nu !
29 iunie 1912.
Este 29 iunie 1912. Este... Oh, Dumnezeule, te rog...
29 iunie. M-am întors.
M-am întors. O, Doamne !
29 iunie 1912.
Nu !
Domnule Collier ?
Sigur e acolo ?
Păi, camerista spune că e acolo de 3 zile.
Sunteți bine, domnule ?
Folosește cheia de rezervă.
Domnule Collier ?
O, Doamne !
- Să-l punem în pat. - Așa, încet.
- Încet, încet ! - L-am luat.
- Mai bine ridică-i picioarele. - Așa.
E bine aici.
Bine.
Ușor.
Centrala ? Cheamă-l pe dl dr. Paul sus în camera 313 imediat.
Se pare că nu a mâncat de o săptămână.
- Mai bine trimitem după o ambulanță. - O chem acum.
Ce păcat. Dacă aș fi știut...
Centrala ? Cheamă ambulanța.
- O să trăiască, nu-i așa ? - Nu știu.
- Sunt pe drum. - Cum îi este ?
O să avem nevoie de oxigen.
Am jos. Îl aduc acum.
Ține-i de cald cu pătura.
Așa un om bun.
Ce păcat !
Mă întreb ce s-a întâmplat.
Nu trebuie să-l lăsăm să moară până ajung ei aici.
Glady, aici e din nou Arthur, în camera domnului Collier...
Trebuie să obținem...
SFÂRȘIT
Traducerea: joesoft@yahoo.com Corectura: Gaboss